Tidligere i Happy!:
- Hvor skal vi? - Hva vet jeg? Du er etterforskeren!
Fortell meg om fyren. Kan du beskrive ham?
Fortell meg hvordan han ser ut, så får jeg ham til å tegne det.
- Du skylder meg. - Det gjør jeg ikke.
Den eneste du har elsket, ødela du ekteskapet til.
Jeg kan ikke.
Faren din ble skutt i tjeneste, og moren din gikk fra forstanden.
Jeg gir deg Sax, så er vi skuls.
Disse kom fra foreldrene til de andre savnede barna.
En purk verdt noe ville ha spanet på ham.
Se om de får et kort.
Snakk med Mrs. Claws.
Det minner meg om en fyr som jobbet på Gimbel's før det stengte.
Han hang seg selv.
- Monsteret mitt er i live. - Å, ham...
Du ser ut som på bildet.
Går det bra, Nick? Å nei!
Jeg kan se deg!
Å nei! Nei! Vær så snill!
- Du... - Nei!
Du kan ikke røre meg med mindre du tror på meg!
Far vel!
Å, gud. Nei!
Vi må følge etter ham.
Går det bra, Nick?
Den fyren hadde tatt livet av meg om det ikke var for deg.
- Du reddet meg. - Det er det partnere gjør.
Du må roe deg ned.
Vi må stikke, Nick.
Hva er det?
"Nøkkelen til en manns hjerte er magen hans."
"Lykkebringende Dumpling Lykkekake-firma?"
HEMMELIGHETENE BAK MIN SUSSEX
Eksmannen kjørte meg ut av Manhattan.
I bilen sin. Nå, derimot, er jeg en Sussex County-sirene.
De kan ha tatt missetittelen min, men de kan ikke fjerne Jersey-stoltheten min.
De trodde hvitsnippfengsel ville knekke meg, men det gjorde meg bare sterkere.
Jeg bekymret meg for å sove med fiskene, og nå kjemper jeg mot disse meggene.
Stakkars Isabella.
Å miste et barn er den verste tragedien en mor kan oppleve.
Å miste fire, derimot... På én gang? Det ønsker jeg ikke min verste fiende.
Som ironisk nok er Isabella.
Så klart synes jeg synd på Isabella. Jeg er ikke hjerterå.
Dette betyr ikke at jeg tilgir henne for greiene i Edies bryllup.
Isabella klarer seg.
Døden er en viktig del av å være italiensk. Det og god saus.
Du gjorde dette mot guttene mine.
Hvordan kan du engang foreslå noe sånt?
Du er onkelen deres, du skulle ha beskyttet dem fra dette livet.
- De var voksne menn, Isabella. - De var babyer!
De var voksne nok til å fatte egne valg og til å finne leiemorderens kule.
- Hvorfor ikke slå av de kameraene? - Kameraene blir.
Gutta dine ligger der og råtner, og du slipper inn disse gribbene?
Jeg skammer meg ikke over å vise folk hvem jeg er.
Du er grusom, Blue. Du var en grusom gutt og er en grusom mann.
Den blonde kona, huset, de jævla genserne.
Ingen banneord, takk.
Vil du miste fingrene dine?
Ingenting forandrer hva du egentlig er.
Greit. Vi går inn. Ti minutter.
Godt jobbet.
Jeg advarer deg, Mrs. Scaramucci, dette er ikke for sarte sjeler.
Jeg er klar.
Nei!
Vis meg!
Mikey...
Nei!
Vi har det!
- Isabella, jeg må ha deg ute. - Alle ut, nå!
Særlig du.
Jeg skulle ikke ha dratt til kjøpesenteret.
Det var så folksomt, men jeg lovte Cal en autograf fra en Wishee.
Han kunne hele teksten til Sonnys Wish-mas-spesial.
Denne sangen spilte da jeg mistet ham.
Det er rart hvordan sånt brennes fast til minnet.
Sangen sitter i hodet mitt nå. Spiller igjen og igjen.
Vi må dra.
- Hva i helvete? - Beklager.
Du har min sympati for alt du går gjennom, men jeg kan ikke leke TV-etterforsker.
Dette er tåreperser, ikke spor.
- Hva med de røde kortene? - Kanskje.
Vi kan ikke late som om vi vet.
- Cal ble tatt fra en Sonny Shine-konsert. - Og Hailey. Jeg skjønner.
Jeg kan ikke etterforske alle familier med savnede barn i fall
den som ga deg kortet bare dukk...
Har du hørt de gode nyhetene om Guds rike?
Har du hørt de gode nyhetene om Guds...
Har du hørt de gode nyhetene...
Har du hørt de gode nyhetene om Guds rike?
Nei, det har jeg ikke, men det vil jeg gjerne. Kom inn.
LYKKEBRINGENDE DUMPLING LYKKEKAKE-FIRMA
En utflukt til en kakefabrikk!
Hailey hadde elsket dette.
Den drittsekken vet hva som skjer.
Hei, "Konfutse", kan ikke du ta meg til sjefen?
En manns ansikt viser kartet over hans livsreise.
Pokker.
Han sa at ansiktet ditt ser ut som om det ble kjørt over...
- Kan du kinesisk? - Hailey og jeg studerer mandarin.
- Gi deg. - Det er fremtidens språk.
Læreren vår ga oss en blå stjerne på forrige test.
- Du tuller? - Ingen sak.
Tilgi bestefaren min, han er senil.
Klokken er nesten tolv, hvorfor ikke kle på deg?
- Kan jeg hjelpe deg? - Vi ser etter sjefsfyren. Vi, meg, jeg.
Du fant henne.
Nøkkelen til en manns hjerte er magen hans
Ja, det er en av våre. Jeg er ikke overrasket.
Vi er eneste leverandør i tre stater. Og oss imellom, vi har snart Delaware.
Mazel tov.
Latterlig spørsmål, men vet du hvilken restaurant denne er fra?
Det er ikke latterlig.
Den ble skrevet for noen år siden,
men noen ganger venter kaker i tiår mens de venter på matchene sine.
Matchene?
Du tror ikke vi sender dem på måfå?
- På en måte. - Jeg tror det var galt svar.
Jeg har levd litt for lenge til å tro på dette pølsevevet.
Universet har sin egen orden.
Spådommene belyser den ordenen. Alle er unike.
Og alle finner den som skal lese den.
- Hun hjelper oss, Nick. Vær grei. - Jeg skal velge ordene mine med omhu.
Jeg skjønner at for å selge de tørre, smakløse kakene
må du fortelle den historien som, ærlig talt, får deg til å høres ut som en idiot.
Det finnes ikke noe sånt som en kosmisk orden.
Universet er en kald og likegyldig merr som puler deg ved hver anledning.
Når du tror det er ferdig, tar det deg bakfra.
Tror du jeg er redd for en skeptiker?
Man dominerer ikke tre stater og kanskje Delaware ved å være redd for skeptikere.
Jeg er steinhard nå.
Se på det på denne måten, Mr. Sax:
Den spådommen du leste, førte deg hit, hva?
- Den og sekserbussen. - Var ikke det heldig?
Jeg vet hvor kaken din kom fra. Nom Wah-tehuset.
181 Division Street? Hvor er det?
Å, pokker.
Chinatown.
Jeg tenkte på det du sa i går kveld, Blue.
Om å slå av kameraene?
Om mannen som drepte gutta mine, leiemorderen...
Jeg vil bli leiemorder når jeg blir stor, pappa.
Vær så snill, Gerry. Hvorfor vil du bli leiemorder?
- De får drepe folk, tante Izza. - Herregud.
En leiemorder er ikke en vanlig morder. Han er en spesiell type.
Han er ikke sosiopat. Sosiopater dreper for glede.
- Forstår du? - Glede.
En leiemorder er en forretningsmann. Han dreper for penger.
Så spørsmålet blir...
...hvem betalte den mannen for å drepe gutta mine?
Sannheten er...
- Jeg tror det kan ha vært et hevndrap. - Hevn?
Det er ingen hemmelighet at jeg har gjort noen fæle ting i min tid.
Jeg har ikke alltid vært en god mann. Nei, det er sant.
Det er derimot én ting jeg aldri har sunket til, og aldri vil.
Dette...
Såkalt reality-TV. Det er et virus, Isabella.
- Jeg åpner. - Sett deg!
Nå... Straffer samfunnet deg for dette?
Nei. Det belønner deg. Rikelig.
Kanskje, der oppe i himmelen, hundre millioner meter opp,
har Vårherre...
...bestemt seg for å ta saken i egne hender.
Han sa: "Dette er ikke bra."
"Dette er ikke verden jeg slet i syv dager for å skape.
Dette er ikke det jeg ville for folket jeg ofret min egen sønn for å redde."
Og så, Isabella, som han gjør,
slo Gud deg.
Han hevnet seg på deg, et øre for et øre.
Han drepte gutta dine slik han drepte de stakkars egyptiske babyene
i tidligere tider. Bare på grunn av de uheldige valgene til en forelder.
Det er ikke min feil. Det er ikke engang leiemorderens feil.
Det er din feil, Isabella.
Du. Du drepte dem.
Jeg åpner.
Frappuccino?
Blue. Takk for at du kom på så kort varsel.
Så klart. Jeg tjener med glede, Mr. Bug.
Vet du hva insekter vil ha mer enn noe?
Dødt kjøtt?
Døde ting.
Mørke. Skyggene.
Innsiden av en vegg, undersiden av en sten.
Hullene i osten, verdens hulrom, kan man si.
Så, hva avskyr insekter mer enn noe?
- Lyset? - Eksponering!
Du kommer inn i et rom på natten, slår på bryteren,
og de løper mot hjørnene. Du forstår.
Jeg forstår.
Gjør du?
For, uklart eller ei, jeg vet akkurat hvem dette er.
Det finnes Jennere som er mindre eksponert enn dette.
Det er en familiesak. Jeg skal mose det... nei, fikse det.
Det er ikke alt. Fyren din, Mr. Ho-ho-ho?
Junior Mozell? Han har strenge ordre om å forbli ved...
- ...lasten. - Bare si det, Blue!
Barna.
Jeg vil ikke legge meg i hvordan du driver forretningene, Blue...
...men du må ta ansvar for folkene du ansetter.
Kostymet er litt smakløst, synes du ikke?
Alle elsker jula, men kanskje han overdriver litt?
Tror du virkelig han er stabil nok til å bli tiltrodd en så sensitiv jobb?
Ja, han gir alt for jobben, men hva mer kan vi...
Hør på meg. Det er bare noen få dager til jula, og de leveransene må utføres.
De er viktige gaver til viktige folk,
og jeg forventer at de skal ligge under treet julemorgenen.
Oppfattet.
Jeg vil at du skal sette fart.
Vi overfører barna til forberedning i kveld.
Ja, sir.
Når jeg er ferdig med deg, kommer du til å angre på
at du ikke gjorde dette før.
- Varmt. - Ja, varmt.
Du er så flink med ord.
Ikke for å kjede deg, men denne voksen er perfekt når den helles i neseborene.
Den begrenser åndedrettet. Ikke nok til å drepe deg,
bare nok til å inngi en ulidelig smerte i det blodkarene sprekker.
Hva er det jeg babler om?
Den vil også... her ja... gjøre hendene dine fem år yngre.
Så de vil bare se ut som om de er 80.
Å... Nå, nå, ikke vær grådig.
Hvor fengslende det enn er å stirre inn i de tomme, fraværende øynene
i time etter time, har enhver glede sine grenser,
og jeg trenger litt Smoothie-tid. Jeg trenger det.
Så bare sitt her og se på TV.
Å, se. Det er favorittprogrammet ditt.
Dette er det første fine jeg har gjort for meg selv på lang tid.
- Smoothie. - Hvor i helvete er du?
Jeg er hos McCarthy med Jessica, som du ba om.
Bug er sint.
Vi skal foreta noen endringer, og du må skrubbe. I dag. Nå!
- Jeg er midt i noe. - Så kom deg vekk fra det!
Greit.
Jeg kommer tilbake.
Kom an. Jeg er ikke den du ser etter.
Jeg er så og si fra FedEx. Hadde du drept en fra FedEx?
- Du jobber for mordere. - Jeg vet ingenting om det.
Du jobber for New York-politiet. Sikker på at ikke alle de er helgener.
Ser du denne hårtusten?
Den tilhørte en gutt ved navn Cal. Han er ni år gammel.
- Dette blir ingen god jul for Cal. - Om han ikke alt er død. Se på den!
Jeg leverer bare konvolutter. Fra A til B. Lønna er god, greit?
Jeg prøver bare å betale for Julliard. De greiene er ikke billige.
Julliard? Liker du musikk?
- Piano. - Hva?
Jeg spiller piano. Jazz.
Jeg skal bli den sorte Bill Evans. Ser dere? Jeg er ikke noe monster.
Piano.
Greit.
Kom an! Dette er trakassering!
Hvordan føles fingeren din på gassen?
- Det klør. - Vil du klemme bare for å se?
Virkelig.
Du skal fortelle oss hvor du fikk den konvolutten, "Liberace",
ellers vil du trenge spisepinner for å spille "Chopsticks", forstår du?
Greit, greit!
Jeg plukker det opp. De sender en adresse og lar det ligge der.
Sånn ja.
Piano er ingenting. Sang er styrken din.
- Hør her, du må dra hjem. - Ingen sjans.
Greit, jeg tok feil om deg. Kanskje Nick også. Du er beintøff,
men der jeg skal, blir du et problem for meg. Og for henne.
Jeg kan enten bure deg inne på stasjonen, eller du kan dra hjem og hvile deg litt.
Jeg ringer deg straks jeg vet noe. Det lover jeg.
Nick.
Jeg tror denne katta prøver å si meg noe, men hva da?
Se all den fine plastiske maten! Papirlanternene og de morsomme hattene!
Jeg skjønner ikke, Nick. Hvorfor hater du Chinatown sånn?
Pai Gow, morrap... Hei!
Ikke nå igjen.
Du er en fyr, er du ikke?
- Jeg elsker historier med lykkelig slutt! - Jeg vet, jeg sier aldri nei.
Greit, dette er stedet.
Nick Sax, New York-politiet, delvis.
Jeg prøver å finne en fyr som spiser her. Kanskje han bestiller.
Stort, illeluktende dyr.
Ser ut som julenissen om du kjørte over ham med lastebil og sprayet med katteurin.
Gi meg litt mandarin. Sakte.
Jeg har dette. Gjenta etter meg.
Frøken...
- Mener du det? - Shi. Det betyr ja, Nick.
Si det sakte, er du grei?
Vi trenger hjelp.
Jeg skal prøve.
Ja, ja, fortsett...
Vi søker...
...en vanæret...
...julemann...
Mange...
...nudler... og biff i magen hans.
Bare dette vil hindre drapet på en engel.
Følg meg.
Takk.
Greit.
Ikke dårlig.
Jeg hadde mine tvil.
Hva i...?
Yin-yang-fisk! Død og levende fisk.
Blå stjerne, hva? Imponerende.
Leveringsgutten er straks tilbake. Han skal hjelpe deg.
- Bannet hun til meg? - Hun sier vi skal vente på hjelp.
Greit, jeg venter, men spiser ikke det der!
Vi har jobbet hardt og er sultne. Gi oss to sånne yin-yang-fisk.
Beklager, Willy. Den mannen bestilte nettopp den siste.
Det er Nick Sax!
Blue Scaramuccis torpedo. Han som stjal passordet.
Den stakkars jævelen er akkurat som yin-yang-fisken.
Allerede død, men vet det ikke ennå.
Ring triadene. Jula kom tidlig i år!
- Jeg er buddhist. - Morrapuler. Det er et uttrykk.
- Jeg kan ikke tro du gjorde det. - Det var det mest humane.
Her er han.
Greit, la oss sette i gang.
Vi søker...
- Snakk engelsk. Hvor mye pot vil du ha? - Nei, nei, jeg... Kanskje en joint.
Jeg ser også etter en fyr som bestiller mat herfra.
Han ser ut som julenissen, om han ble trukket gjennom en sump, dynket i bensin.
Ja, jeg husker en fyr som det. Han kjøper stort.
Et par ganger i uka, hver uke.
Spare ribs, moo shu, krabbedumplings, ekstra lykkekaker...
- Du ser ikke ut som immigrasjonspolitiet. - Immigrasjon?
Han bestiller nok for 50 kambodsjanere. Det ser ut som om ingen bor der.
Jeg tror det er en undergrunns sweat shop. Horehus, kanskje.
Nå ble jeg dobbelt så interessert. Hvor er det?
En av de gamle bygningene ved South og Rutgers.
South og Rutgers? Vær spesifikk.
- Gud ligger i detaljene. - Klart.
La meg bare sjekke den digitale loggen min for koordinatene.
Hør, jeg prøver å redde et liv her.
Jeg har ikke mer tålmodighet for det sorte sarkasmehullet du kaller hjernen din.
Ta meg til det bygget, ellers brekker jeg håndleddet, rygger over sykkelen din
og røyker all poten din. Oppfattet?
Kom deg opp.
Hei, drittsekk. Yin-yang-fisk er ikke gratis.
Kjære Gud, hjelp meg.
Som fortjent for å være en G.R.I.S.
En hel dollar i tips? Nå kan mamma slutte i jobben sin på iPhone-fabrikken.
"Neste gang, prøv anda."
Hva var det, Nick?
- Lykkekaka. "Neste gang, prøv..." - Unna!
- Se, Hap! En yin-yang-drittsekk. - Se opp, Nick!
Du kan gjemme deg, men du slipper ikke unna, Sax!
Synd det bare er fem av dere. Med seks hadde dere fått en vårrull.
- Det er så respektløst. - Respektløst? Dere prøver å drepe meg!
Å nei, Sax. Vi skal drepe deg.
Stapp det trappetrollet rett opp i...
Herregud, det gjorde vondt.
- Du skulle ikke ha kommet til Chinatown. - Å, stol på meg, "Elvis".
Jeg ville aldri nærme meg denne stinkende turistfella, men i dag har jeg et oppdrag.
Chinatown.
Greit, kom an. La oss finne Rutgers og South Street.
Herre! Flere av dem?
Joho! Nick! Opp hit!
- Tok du med det jeg ba om? - Ja, signora.
Takk. Kom inn.
En cheeseburger.
Takk.
Hva gjør du her i dag, min kjære?
Jeg er bare så sønderknust, signora.
Jeg må vite hvem som gjorde dette. Jeg må vite hvem som drepte babyene mine.
Straks du vet sannheten, kan du ikke glemme den.
- Forstår du? - Ja.
Mor,
bestemor,
oldemor, vis meg Isabellas sønn.
- Jeg ser dem nå. - Gjør du?
De er sammen.
De har fred.
Og de er veldig glade i deg.
De advarer deg.
Du har en fiende i ditt eget hus.
Denne fienden er den som drepte dine tre sønner.
Vent, hva sier hun? Tre? Det er fire.
Hva sier du? Fire, det er en sønn til. En gutt.
Mikey er ikke med dem.
- Mrs. Scaramucci, hva...? - Jeg vil se sønnene mine.
Jeg er midt i en op...
- Sikker på at vi går rett vei? - Klart jeg er sikker.
Ja, der er broa. Rett der borte. Det betyr at vi går østover.
Jeg tror vi går østover, eller er det øst?
Det betyr at bygningen må være... Pokker!
Vi kan ikke ha gått oss vill, Nick.
Jeg har vært fortapt i 20 år. Tro meg, jeg kan å gå meg vill.
Nick... Hva driver du med?
Hva driver jeg med?
Jeg løper rundt som en idiot på grunn av en lykkekake!
Det må være 20 bygninger på ett kvartal!
Julenissen kan være i hvilken som helst.
Forstår du hva jeg sier? Flaksen vår er brukt opp.
Vent litt.
Ikke helt.
Jeg aner ikke hva du gjør der, men slutt med det!
- Er det jazzhover? - Jeg danser håpets dans.
For å lure deg rundt sangforbudet? For dette er like irriterende!
- Nei, det er alltid håp, Nick. - Det er alltid håp.
La meg fortelle deg litt om håp.
Håp er som denne lighteren!
Drit i det. Dans alt du vil. Jeg driter i det.
Tror du at et lyn skal komme ut av det blå og mirakuløst vise oss vei...
- Milde himmel! - Herregud, Nick!
Gimbel's er der faren til julenissen jobbet!
Jeg vet, det er derfor jeg sa "milde himmel."
Greit, greit. Nei, ikke si det engang.
Ikke si det.
- Sa du ikke at dette stedet var råflott? - Det var det da jeg var barn.
Jeg husker hvor vanskelig det var for Hailey å lære seg å knyte skoene.
Hun lærte det til slutt.
Noen ganger savner jeg henne sånn at jeg bare lukker øynene
og tenker på den gangen da vi lærte oss å lage pizza.
Eller da vi dro til observatoriet og så i teleskopet og så Pluto, som om vi var der.
Minner svinner. Eller begynner å gjøre vondt.
Så våkner du opp, og det står i avisene at Pluto ikke er en planet lenger.
Som om ikke noe av det skjedde.
- Greit, kom an. - Hvor da?
Kvinneavdelingen.
Hva gjorde du det for?
- Sax? - Du stakk meg rett i det gode beinet.
Her er det, Nick! Det mørke rommet!
Hailey. Hailey?
Ikke vær redd, Happy og faren min kommer. De skal redde oss.
Hvordan finner han oss nå?
Jeg vet ikke.
Syng igjen!
Tekst: Audun Bie